Першим документом, який засвідчує заснування школи в с. Підбірцях, є протокол, складений повітовим комісаром за дорученням Львівського пана старости, який очолював Шкільну Раду заміського округу. Цей документ був підписаний 6 грудня 1873 року і ухвалений Шкільною Радою 27 січня 1874 року.

Протокол був підписаний сільським війтом Франціском Мазуркевичем, громадськими радниками: Петром Бойком, Олексою Мостецьким, Іваном Пастернаком.

Громада виділяла на будівництво школи 240 злотих. Школа у Підбірцях повинна була бути філіальною з окремим вчителем.

Школу відкрито 2 червня 1874 року. Із архівних даних маємо відомості, що це був дерев’яний будинок, покритий соломою, складався із двох приміщень – класного, в якому стояло три лавки, та приміщення для проживання вчителя. Кількість дітей, які навчалися на той час, це 24 хлопчики і 3 дівчинки, всього в селі проживало 681 людина. Першим вчителем і водночас директором став Олександр Буркевич.

(Дані взяті із ЦДІА України м. Львів, фонд 178 опис 2, одиниця збереження 926, аркуш 2, 6-8.)

Із наступного документу, а саме рішення громадської управи в Підбірцях від 7 лютого 1891 року, дізнаємося, що Шкільна Рада заміського округу, який належав пану Леонарду Кручковському, прийняла постанову про створення на базі філіальної школи двохкласної школи, із двома окремими вчителями. Річна плата вчителів мала становити 210 злотих.

Цього разу протокол був підписаний сільським війтом Іваном Пастернаком і громадськими радниками: Петром Бойком, Петром Паробчаком, Василем Бойком, Йосипом Колосовським, Іваном Дульницьким.

(Дані взяті із ЦДІА України м.Львів, фонд 178 опис 2, одиниця збереження 926, аркуш 70.)

Справа в тому , що в селі на той час проживало багато поляків, які не хотіли аби їхні діти навчалися разом з українськими. Часто виникали на національному грунті конфлікти. Аби уникнути цих сутичок, на базі філіальної школи утворили двохкласну школу. В одному класі вчилися українські діти, в іншому - польські, їх навчали різні вчителі.

До цього часу збереглися приміщення обох шкіл. Перша проіснувала дуже довго, в ній діти навчалися аж до 1975 року, потім це був місцевий побуткомбінат, до 2005 року - приміщення сільської пошти. Друга школа, яка була заснована у 1891 році, також збереглася, сьогодні це сільський фельдшерсько-акушерський пункт, та крамниця.

З 1911 року директором школи був Н. Жаєчкевський

Під час Другої світової війни школу було розділено на два приміщення. Стара школа залишилася місцем навчання українських дітей (Прилюдна Народна Школа, директор Жачкевич С.О., очолював школу до 1950 р.), а новозбудована (сьогодні - це фельшерсько-акушерський пункт і крамниця) стала місцем навчання польських дітей.

У радянський період після Другої світової війни, коли дітей стало більше, виникла потреба у новому шкільному приміщенні. Тоді було прийнято рішення перетворити плебанію (будинок місцевого священника) у шкільне приміщення. З 1960 року там навчалося два класи. Воно було непристосованим до навчання, недостатньо світлим і тісним.

Школа була восьмирічною, тому більшість дітей після її закінчення продовжували навчання у львівських школах.

У 1975 році була збудована нова середня школа на 330 місць.

Школа пишається своїми випускниками, багато з яких сьогодні є викладачами львівських ВНЗ, кандидатами наук.

В різний час директорами школи були Федевич Я.В., Мазухін О.В., Хомутник П.М.

Понад 30 років (1952 – 1984 рр.) очолював школу Баранський В.Й. Саме він доклав чималі зусилля до побудови нової школи і надання їй статусу середньої.

З 1984 р.  директором школи є Рисик Р.М.

1874

1975