Історія Дорожева, як і всього Прикарпаття, сягає в далеку давнину. Народ робив панщину і був прив'язаний до ріллі. Священики тоді також небагато уміли і учити других не могли. Вже в 1806 році в Дорожеві був дяк Розборський, який умів читати церковні книги і навіть умів писати, але чомусь дітей учити не хотів. В ті часи австрійська влада наказувала заводити школи всюди.

В Дорожеві постала школа тільки 1817 року і першим дяком-учителем в ній був Іван Несторович (1795р. – 1885р.). Учив він після розпорядження австрійської влади читання, церковного письма, співу і рахунків. Школа ця тинялась по селянських хатах. Це була трикласна школа з дворічним навчанням. Нагляд над цими школами здійснювали органи влади, але повсякденне керівництво було в руках духовенства. Пізніше громада села побудувала на середині села будинок, в котрім умістили школу. По старості літ Іван Несторович пішов на пенсію, а його місце зайняв в 1876р. П.Петрик, який вже 1887 року перенісся в інше село, а сюди прибув Михайло Пик. За нього була 1892 року перенесена школа на Загородки (назва частини села) до нововибудуваного будинку (це на захід від сьогоднішньої цегляної школи). В 1898 році учитель Пик пішов на пенсію, до Дорожева прибула якась вчителька, яка учила тільки один рік, а по ній прибув Гординський, що учив від 1899 до 1904 р. Завдяки цьому учителю продовжили навчання в Дрогобичі і Самборі декотрі його учні, що пізніше зайняли різні важливі посади.

В 1937 р. за ініціативою сільського війта Артемовича Михайла, сина Гната, почалося будівництво нової кам'яної двоповерхової школи. Місце для будівництва вибрали в центрі села, на толоці. Головним майстром будівництва школи був Пік Володимир. По його проекту будувалась школа.

Місцевість, де будувалась школа, була болотиста. Доводилося копати траншеї глибиною до 1,5 м. і спускати воду в річку Бистрицю. Роботи всі велись вручну. Кошти на будівництво школи були від того, що люди продавали толоки. Крім того, заряд волосний закупив від громади старий шкільний будинок разом з городом.

Школу покрили бляхою і 1 вересня 1938 р. вона прийняла своїх вихованців. Після розпорядження Міністерства освіти мала назву “Загальна публічна школа ІІІ ступенів у Дорожеві”. До цієї школи почали ходити діти з усіх навколишніх сіл: Бикова, Ортинич, Майнич, Волощі, Волі, Грушова, Добрівлян, Бистриці, Новошич. Пізніше школа отримала назву: “Дорожівська середня школа”. З того часу, щорічно в травні – червні  Дорожівська школа проводжає у самостійне життя своїх випускників, а 1 вересня знову приймає під свою опіку першокласників.

Очолювали учительський колектив такі директори:

Березняк Олена Петрівна – 1946-1954рр.

Гарбузенко Яків Константинович – 1954-1957рр.

Трофілов Михайло Степанович – 1957-1959рр.

Загородній Георгій Семенович – 1959-1963рр.

Станів Микола Іванович – 1963-1965рр.

Гаврильчик Аркадій Корнійович – 1965-1970рр.

Гаврильчик Дарія Захарівна – 1970-1973рр.

Пікунець Микола Олександрович – 1973-1976рр.

Добрянський Зеновій Іванович – 1976-1978рр.

Гарасимяк Микола Григорович – 1978-1982рр.

Грицик Дарія Василівна – 1982-1987рр.

Кожен з них вніс певний важливий вклад в організацію навчально-виховного процесу відповідно до вимог, працював над зміцненням матеріальної бази.

З 1987р. директор школи – Макух Ігор Петрович, з 1990 р. заступник директора по навчально-виховній роботі – Дяків Люба Петрівна, також з 1990р. заступник директора по виховній роботі – Ледяк Люба Михайлівна.

В 70-х роках початкову школу, яка була розміщена в долішньому кінці села, приєднали до середньої школи. Кількість дітей тоді була велика: всі по два паралельні класи, в яких навчалось по 25-26 учнів, в старших класах по 33-35 учнів. Навчання проводилося в дві зміни, використовувався і старий дерев'яний корпус. Тому в 1976-1977 рр. було добудовано 10 класних кімнат, спортзал, приміщення майстерні, тир.

На даний час приміщення школи складається з 12 класних кімнат, кабінету інформатики, кабінету виховної роботи, спортивного залу, пристосованого приміщення їдальні, комбінованої майстерні, кабінету тракторної справи, музею Визвольної боротьби і кімнати-музею села.

Музей Визвольної боротьби – це матеріали про життя і боротьбу за волю України Генерала УПА Дмитра Грицая (народився в Дорожеві, навчався в місцевій школі), Президента УГВР Кирила Осьмака і багатьох жителів села, відкрито 16 вересня 2001 року.

Кімната-музей села, де зібрані етнографічні матеріали, працює з 1992 року.

Зараз в школі працює 32 вчителі з кваліфікаційною категорією:

“Спеціаліст” – 8 чол.

“Спеціаліст ІІ категорії” – 3 чол.

“Спеціаліст І категорії” – 7 чол.

“Спеціаліст вищої категорії” – 14 чол.

Звання “Вчитель-методист” присвоєно одному вчителю, звання “Старший вчитель” присвоєно шістьом вчителям.

На жаль всі проблеми ,які є в державі, не залишили осторонь і село Дорожів. Багато молодих сімей переїхали на постійне місце проживання в Дрогобич, Самбір, Борислав. Деякі подалися і за межі України. А тому і кількість учнів зменшується.

Загальна площа шкільних приміщень 1644 м²

в тому числі загальна навчальна площа 1030 м²

Загальна кількість учнів в школі 177

Середня наповнюваність класів по школі 16 учнів: в 1-4 кл. – 11,5;

В 5-9 кл. – 17,8; в 10-11 кл. – 21.

Педагогічний колектив – це 32 вчителі: з них 22 випускники школи, 24 – вихованці Дрогобицького педуніверситету.

Колектив дружній, досвідчений, працьовитий, готовий в будь-який час нові завдання вирішувати творчо, по-новому, нестандартно.

Сьогодні школа поширює свою діяльність в межах сіл: В. Дорожів, Биків, Ортиничі, Бистриця, Новошичі. Розміщена школа за 25 км. від Дрогобича.

Колектив школи постійно працює над покращенням матеріально-технічної бази школи, використовуючи такі джерела фінансування;

державний районний бюджет;

благодійні батьківські внески;

спонсорська допомога.

Кожен працівник добре розуміє, що, як твердить народна мудрість, «Лиш той, хто звертаючись до старого, здатен відкрити нове, гідний того, щоб бути вчителем».