Освіта нашого краю

У процесі  формування  українського  етносу  світоглядні  функції в суспільстві виконувала насамперед релігія.  Релiгiйнi уявлення накладали свій відбиток на естетичні смаки i морально-етичні уподобання.

Школа в селі з 1889 р.

Найбільш освіченим на Україні було духовенство, в руках якого зосереджувались школи. Значна частина письменних людей була серед шляхти i ремісників.

Разом з  тим слід зауважити,  що в умовах національно-релiгiйного гніту у період Польського панування, розвиток духовної  культури  українського  народу  здійснювався повільно.  Школи,  як правило,  існували при монастирях,  церквах або маєтках великих феодалів.  Учні отримували в них елементарні знання з письма та арифметики. Більш повну освіту можна було здобути при великих монастирях,  однак монастирська освіта була  обмеженою,  навчання велося латинською

мовою. Крім православних шкіл у деяких містах Галичини діяли школи при католицьких костьолах.

Школа в Маркополі 1950 р.

Ще на початку ХІХ  ст.  продовжували діяти елементарні школи при церквах i монастирях,  однак це вже не відповідало вимогам часу.  Потреби суспільства  вимагали  освічених  людей  як для господарської,  так i культурно-просвітницької діяльності,  За розв'язання  цього  завдання взялося  не духовенство,  а світські кола - окремі магнати,  шляхта i, особливо, міщани.

Вагомим кроком у розвитку шкільництва в Галичині був виданий у 1805 році Цісарський документ “Політичний статут школи”, який постановляв, що в кожній місцевості, де знаходиться церква і де перед тим було проведено перепис населення, повинна бути закладена парафіяльна школа.

За час панування різних держав на Україні змінювалася політика щодо освіти, але українці  завжди старалися, щоб мова викладання в школах була рідна – українська.

Достовірно відомо, що в Маркополі школа була заснована у 1865 році з українською мовою викладання. Щодо скорішого існування школи в Маркополі архівних даних немає. Школу Статову, що була заснована у 1865 р. на 96 дітей з села, відвідувало 46. Учителем, був дяк, як і в більшості інших місцевостях. При Маркопільській школі був дослідний город і досить велика грядка овочевих дерев.

У львівській хроніці  за 1886 рік говориться “Жахливі пожари починають знову навіщати нашу нещасну Львівщину, і так 2 вересня в Маркополі згоріла школа, церква, 37 селянських домів і інші господарські будівлі”.

У “Дрібних вістях” львівських від 6 липня 1889 року сказано що: “Громада Маркополя Бродівського повіту, одержала 100 злотих ринських, щоби сплатити затяжний борг на будівництво школи”.

На 1896р. школа в Маркополі була однокласова. Викладали українською мовою. На цей час школу відвідувало 106 дітей. Також була читальня “Просвіта”, яка нараховувала 48 членів.

Після Першої Світової війни школа відкрилася у 1926р. Парафією тоді завідував о. Микола Ковальський 1898 р. н., який дуже багато зробив для розвитку Маркопільської школи. Вона й надалі була однокласова, мовою викладання була українська. Школа налічувала 126 учнів.

Близько 1928р. вчителем в школі працював вчитель Павлишин. Навчалися 6 років, у 3 і 4 класі навчалися по два роки.

У 1932/33 навчальному році в Маркополі був 1 клас, 2 відділи, навчальна мова була українська. Школу відвідувало 131 учень з них 1 римо-католицького віросповідання і 1 іудей.

В 1933р. у школу прийшла нова вчителька Лата Анастасія Петрівна (1893-1990р.). Тоді ж у школу прийшов польський вчитель пан Мацелюх, і у школі було уже два вчителі.

17 вересня 1939 року, коли радянська влада прийшла в нашу околицю, Мацелюх утік, і на його місце прийшла Фішер Марія Антонівна (Табакерник) 1907 р. н., яка після війни працювала в Шишківцях. Вона брала активну участь у діяльності громадських організацій, пізніше за зв’язки з УПА була вислана в Сибір на 25 років.

У 1949 р. у школі було уже три вчителі: Лата А.П., Бубнов Олександр зі Східної України і Кара Марія Василівна. Пізніше цього ж року Лата А.П. перейшла у початкову школу села Межигори. На її місце прийшла Богатир Надія Костянтинівна.

У 1950 р., коли кількість учнів скоротилася, Кару Мрію Василівну перевели у Нем¢яч. У 1951 р. була направлена в Шишківці вчителем української мови і літератури. У 1953р. Марія Василівна перейшла працювати завідуючою Маркопільської початкової школи. У цьому ж році в школі працювали Лаврін-Кара Марія Василівна і Жук Софія Петрівна 1929 р. н. родом з Тростянця, що на Тернопільщині.

Учні та вчителі (Кара М.В. і Жук С.П.)

біля Маркопільської школи 1955р.

У 1960 р. у школі уже працює Струмінська Зіна Маркіянівна. Завідувачем школи був Дигдало Іван Миколайович, а вчителем працює Лаврін М.В., яка перейшла працювати сюди за сімейними обставинами. У 1965 р. Маркопільську школу реорганізовують у восьмирічну і  Лаврін М.В. призначають директором школи.

У 1970 р. в селі закінчилось будівництво нової школи, тоді ж школа стає середньою (десятикласною).

В період незалежності над будівлею школи споруджено чотирьохсхилий дах, у 2005  році газифіковано шкільну котельню.

Сучасний вигляд школи.

Школа в селі з 1889 р.

Найбільш освіченим на Україні було духовенство, в руках якого зосереджувались школи. Значна частина письменних людей була серед шляхти i ремісників.

Разом з  тим слід зауважити,  що в умовах національно-релiгiйного гніту у період Польського панування, розвиток духовної  культури  українського  народу  здійснювався повільно.  Школи,  як правило,  існували при монастирях,  церквах або маєтках великих феодалів.  Учні отримували в них елементарні знання з письма та арифметики. Більш повну освіту можна було здобути при великих монастирях,  однак монастирська освіта була  обмеженою,  навчання велося латинською

мовою. Крім православних шкіл у деяких містах Галичини діяли школи при католицьких костьолах.

Школа в Маркополі 1950 р.

Ще на початку ХІХ  ст.  продовжували діяти елементарні школи при церквах i монастирях,  однак це вже не відповідало вимогам часу.  Потреби суспільства  вимагали  освічених  людей  як для господарської,  так i культурно-просвітницької діяльності,  За розв'язання  цього  завдання взялося  не духовенство,  а світські кола - окремі магнати,  шляхта i, особливо, міщани.

Вагомим кроком у розвитку шкільництва в Галичині був виданий у 1805 році Цісарський документ “Політичний статут школи”, який постановляв, що в кожній місцевості, де знаходиться церква і де перед тим було проведено перепис населення, повинна бути закладена парафіяльна школа.

За час панування різних держав на Україні змінювалася політика щодо освіти, але українці  завжди старалися, щоб мова викладання в школах була рідна – українська.

Достовірно відомо, що в Маркополі школа була заснована у 1865 році з українською мовою викладання. Щодо скорішого існування школи в Маркополі архівних даних немає. Школу Статову, що була заснована у 1865 р. на 96 дітей з села, відвідувало 46. Учителем, був дяк, як і в більшості інших місцевостях. При Маркопільській школі був дослідний город і досить велика грядка овочевих дерев.

У львівській хроніці  за 1886 рік говориться “Жахливі пожари починають знову навіщати нашу нещасну Львівщину, і так 2 вересня в Маркополі згоріла школа, церква, 37 селянських домів і інші господарські будівлі”.

У “Дрібних вістях” львівських від 6 липня 1889 року сказано що: “Громада Маркополя Бродівського повіту, одержала 100 злотих ринських, щоби сплатити затяжний борг на будівництво школи”.

На 1896р. школа в Маркополі була однокласова. Викладали українською мовою. На цей час школу відвідувало 106 дітей. Також була читальня “Просвіта”, яка нараховувала 48 членів.

Після Першої Світової війни школа відкрилася у 1926р. Парафією тоді завідував о. Микола Ковальський 1898 р. н., який дуже багато зробив для розвитку Маркопільської школи. Вона й надалі була однокласова, мовою викладання була українська. Школа налічувала 126 учнів.

Близько 1928р. вчителем в школі працював вчитель Павлишин. Навчалися 6 років, у 3 і 4 класі навчалися по два роки.

У 1932/33 навчальному році в Маркополі був 1 клас, 2 відділи, навчальна мова була українська. Школу відвідувало 131 учень з них 1 римо-католицького віросповідання і 1 іудей.

В 1933р. у школу прийшла нова вчителька Лата Анастасія Петрівна (1893-1990р.). Тоді ж у школу прийшов польський вчитель пан Мацелюх, і у школі було уже два вчителі.

17 вересня 1939 року, коли радянська влада прийшла в нашу околицю, Мацелюх утік, і на його місце прийшла Фішер Марія Антонівна (Табакерник) 1907 р. н., яка після війни працювала в Шишківцях. Вона брала активну участь у діяльності громадських організацій, пізніше за зв’язки з УПА була вислана в Сибір на 25 років.

У 1949 р. у школі було уже три вчителі: Лата А.П., Бубнов Олександр зі Східної України і Кара Марія Василівна. Пізніше цього ж року Лата А.П. перейшла у початкову школу села Межигори. На її місце прийшла Богатир Надія Костянтинівна.

У 1950 р., коли кількість учнів скоротилася, Кару Мрію Василівну перевели у Нем¢яч. У 1951 р. була направлена в Шишківці вчителем української мови і літератури. У 1953р. Марія Василівна перейшла працювати завідуючою Маркопільської початкової школи. У цьому ж році в школі працювали Лаврін-Кара Марія Василівна і Жук Софія Петрівна 1929 р. н. родом з Тростянця, що на Тернопільщині.

Учні та вчителі (Кара М.В. і Жук С.П.)

біля Маркопільської школи 1955р.

У 1960 р. у школі уже працює Струмінська Зіна Маркіянівна. Завідувачем школи був Дигдало Іван Миколайович, а вчителем працює Лаврін М.В., яка перейшла працювати сюди за сімейними обставинами. У 1965 р. Маркопільську школу реорганізовують у восьмирічну і  Лаврін М.В. призначають директором школи.

У 1970 р. в селі закінчилось будівництво нової школи, тоді ж школа стає середньою (десятикласною).

В період незалежності над будівлею школи споруджено чотирьохсхилий дах, у 2005  році газифіковано шкільну котельню.

Сучасний вигляд школи.